Lain ja oikeuden nimessä
Date: 2026-08-08T00:00:00+00:00

The Project Gutenberg eBook of Lain ja oikeuden nimessä

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Lain ja oikeuden nimessä

Kaksinäytöksinen näytelmä

Author: Jukka Pohjola

Release date: August 8, 2026 [eBook #79309]

Language: Finnish

Original publication: Tampere: M. V. Vuolukka, 1909

Other information and formats: www.gutenberg.org/ebooks/79309

Credits: Tapio Riikonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK LAIN JA OIKEUDEN NIMESSÄ ***

language: Finnish

LAIN JA OIKEUDEN NIMESSÄ

Kaksinäytöksinen näytelmä

Kirj.

JUKKA POHJOLA

Tampereella, M. V. Vuolukka 1902.

HENKILÖT:

SIMO, torppari.
HETA, hänen vaimonsa.
TIINA, heidän tyttärensä.
OIKARI, metsästäjä.
TULOKAS.
TYÖNJOHTAJA.
POLIISIKONSTAAPELI.
PAROONI.
YLIOPPILAS.

ENSIMÄINEN NÄYTÖS.

(Korpelan pirtti kalusteineen).

Ensimäinen kohtaus.

(Simo makaa vuoteella. Heta istuu rukilla).

SIMO.

On se ihmiselämä monen kirjavaa.

HETA.

On se, sen täytyy sanoa minunkin kun muistelen menneitä päiviä. Lapsuuteni ajan sain viettää kotona siskojeni parissa huoletonna — kun en huolista mitään ymmärtänyt, vaikka viimeinen leipä oli melkein aina käsissä.

SIMO.

Kun ihminen pysyisikin aina lapsen kaltaisena, viattomana ja huolettomana.

HETA.

Ei se pysy. Pian tulin minäkin tuntemaan huolet, kun siskoparvi hajosi isävainaan kuoleman jälkeen ja sain huutolaisena vieraan leipää syödä. Työtä piti tehdä enemmän kuin jaksoin, ja sittenkin tuli nuhteita ja lyöntejä yhdeltä jos toiseltakin. Se oli raskasta aikaa se.

SIMO.

Aikansa kutakin.

HETA.

Niinpä kyllä. Vartuin sitten ihmiseksi ja voin tulla toimeen palveluksessa. Silloin ei ollut mitään hätää; oli ruokaa, juomaa ja vaatetta, kun vaan jaksoin tehdä työtä. Ja jaksoinhan minä, hyvin jaksoinkin. Tynnyrin rukiita jaksoin kantaa Ison-Nikkilän riihestä aittaan, joka työ jäi monelta mieheltä tekemättä. Mutta kyllä nyt ovat voimat menneet.

SIMO.

Menneet ovat sinulta jos minultakin… Hengenahdistus tuntuu taas käyvän pahemmaksi… Eikö jo Tiina näy palaavan lääkäriltä?

HETA (katsoo akkunasta).

Eipä häntä näy. Pitkä on matka Jaakkolaan. (Istuu rukille).

SIMO.

Pitkä on matka, ja polku on sateista käynyt lokaseksi.

HETA.

Eikä Tiina kulje matkaa niin pian kuin joku toinen hänen ikäisensä ihminen. Minä sillä iällä ja vielä vanhempanakin kävelin tästä Jaakkolaan puolessatoista tunnissa. Mutta ei nyt enää jalka nouse niinkuin ennen. Tämä torpan rytö on vienyt voimat.

SIMO.

Tämä on vienyt voimat sinulta jos minultakin.

HETA.

Monta kapanalaa peltoa on auennut korven keskelle minunkin käsivartteni kiskomana. Monta lehmän kantturaa olen kasvattanut. Monta voikiloa olen kantanut kirkonkylään veron ja siemenviljan hankkimista varten. Mutta mitä hyötyä on ollut raatamisesta ja ponnistuksista? Kitumalla tässä on eletty retuutettu koko aika. Vaivalla on saatu lapsiparvi ylennetyksi. Vilu on vienyt puolet viljasta aina viime aikoihin asti. Ja kun halla on saatu karkotetuksi vähän etäämmälle kotonurkista, alat sinä sairastaa vuosikaupalla. Siinäpä sitten ovatkin menneet olot ja elämiset. Myyty on puolet viljasta tänäkin syksynä sitä myöten, kun on saatu puiduksi; myyty on elukat; yksi lehmän kanttura ja hevoskaakki on enää. Ja kohta on mennyt koko torpparähjä, ettei vuosikymmenien raadannasta jää jälelle muuta kuin työn raatelema, leinin kiusaama ruumis. Mihin luulet tästä sitten mentävän — millä luulet elettävän? Ei suinkaan ole turvaa lapsista. Heillä on kyllä oman puutteensa kanssa taistelemista.

SIMO.

Ei suinkaan kartanon paroonilla sentään liene aikomus häätää meitä tästä pois, jos hänellä vähänkin on omaatuntoa.

HETA.

Koska sinä ennen olet huomannut omaatuntoa herroilla, muilla enempää kuin paroonillakaan? Oliko hänellä tuntoa silloin, kun hän nosti veroa meille vuosi vuodelta, aina sen mukaan kuin saimme torppaa parannetuksi? Ja kuinka tunnottoman työn teki hän viime talvena ajaessaan Haapasepän Juusen mökistään talvisen taivaan alle saadakseen mökin velan maksoksi? Vaivaistaloon oli Juusen mentävä. Ja mikäs muu on meidänkään edessämme. Mutta välipä tuolla missä köyhä kiikkuu kunhan ei kuristu. Ei tule tässäkään elämästä mitään, kun mies vuoteen pohjissa viruu.

SIMO.

Ehkä minä tästä vielä paranen, että taas päästäisiin elämisen alkuun.

HETA.

Ei sitä tiedä paranetko ja koska paranet. Mutta sen tiedämme, että pois tästä on lähdettävä viimeistään huomispäivänä, kun kuvernöörin kautta määräys tuli.

SIMO.

En minä sittenkään saa ymmärrykseen, että meidän on tästä lähdettävä sentähden, ettemme voi saada paroonin mieleistä päivätyön suorittajaa.

HETA.

Ethän sinä tiedä lakia ja asetuksia kun et ole kertaakaan koko iässäsi avannut lakituvan ovea.

SIMO.

En ole, ja herra varjelkoon vastakin sitä tekemästä! Mutta ajatteles nyt sinäkin oikein meidän elämämme perustusta tässä Korpelan torpassa. Meidän tullessamme oli tässä mäellä pieni pirttimökki ja navettapahanen; peltoa oli ainoastaan joku kapanala puoliksi ojittamatonta; siinä koko torppa tiluksineen. Me olemme rakentaneet huoneita ja raivanneet peltoa ja niittyä niin, että Korpela on kohta saman arvoinen, kuin kartanon toisetkin torpat. Millä oikeudella parooni voi saada meidät tästä pois? Ei millään. Meillä on tässä olemisen perustus. Enkä minä usko, että se poiskäsky oli muuta kuin joutavaa härnäämistä, jolla parooni yritti meitä säikyttää. Luuli ehkä, että me kyllä voimme saada paremmankin päivätöiden suorittajan.

Toinen kohtaus.

(Entiset. Tulokas tulee. Myöhemmin Oikari).

TULOKAS.

No vielähän täällä on vanhat asukkaat, ja minun pitäisi tänään muuttaman tänne väkineni, tavaroideni.

HETA.

Mihinkäs tästä sitten on lähdetty, kun kerta olemme torppaa yli kolmekymmentä vuotta itseämme varten asuneet.

TULOKAS.

Pian teidän on tästä sentään lähdettävä, sillä minä tulen viimeistään huomenna tänne. Aamulla kävin paroonin puheilla ja keskustelimme asiat valmiiksi. Koskas minä pääsen muuttamaan Korpelaan, minä sanoin. Vanhat asukkaat kuuluvat olevan siellä vielä kaikessa rauhassa, minä sanoin, ja minun täytyy asua uuden tallimiehen kanssa yhdessä. Ei se käy laatuun, minä sanoin; molemmilla on suuri perhe, minä sanoin, ja huone on liian pieni yhdellekin perheelle, minä sanoin. Koska kerta minun pitäisi päästä Korpelaan, minä sanoin, niin miksi se viivyttelemisestä tulee, minä sanoin. Hevonen ja lehmäkin on jo hankittu torpan tarpeita varten, minä sanoin, eikä niilläkään ole suojasta tietoa, minä sanoin. Sitten parooni käski tulla katsomaan, joko täällä nyt on torppa tyhjänä ja vakuutti, että ellei tänään ole, niin kyllä huomenna on, vaikka sitten vanhat asukkaat oleskelisivat Korpivaaran onkaloissa. Niin sanoi parooni ja lisäsi, että mitä sellaisella torpparilla tekee, joka ei veroja suorita.

HETA.

Vai niin parooni jutteli uudelle, hyvälle torpparilleen.

TULOKAS.

Niin; ja minä olen samaa mieltä. Mitä kartano sellaisella torpparilla tekee, joka ei veroja suorita?

HETA.

Älä rehentele, kadehtija! Kukapa tietää, vaikka vielä tulisi tuska itsellesi verojen suorituksessa. Ei ole halla vielä iäksi jättänyt Korpelan seutuja.

TULOKAS.

Kyllä halla lähtee Korpelasta vanhojen asukasten mukana! eikä silleen palaa. Se on torpparin syy, että vilu viljan vie.

SIMO.

Eikö sinun tuntoasi vähääkään loukkaa pyrkiessäsi korjaamaan satoja toisen vaivalla muokkaamista maista?

TULOKAS.

En niistä ilmaiseksi satoja korjaa, maksan veron, hyvän maksankin.
Eikä se ole minun vikani, että parooni tahtoo muuttaa torpparia.

HETA.

Vai ei! Etkö sinä ole jo kauan kuiskaillut paroonille, ettei kartano Korpelan töistä enää suuriakaan hyödy, vaan että Korpela tarvitsisi paremman asukkaan, joka jaksaisi pitää torpan kunnossa ja maksaa vähän enemmän veroakin. Etkö sinä ole kaikin tavoin koettanut liehakoida paroonin edessä saadaksesi meidät tästä pois ja päästäksesi itse sijalle. Minulle on puhunut sellainen ihminen, joka tietää.

TULOKAS.

Älä soita suutasi, akka! Parempi että alat haalia sälyjäsi kokoon lähtöä varten, ennenkuin iso kiire tulee.

HETA.

Ei tästä sinun käskylläsi lähdetä. Et sinä vielä ole käskijä tässä pirtissä. Paras että korjaat luusi pois täältä!

TULOKAS.

Ole siivolla, etten minä ota pörröösi kiinni!

HETA.

Sen jätät tekemättä. (Oikari tulee pyssy olalla). Tuleepa Oikari kotiin. Lähdetkö ulos siitä pauhaamasta sairaan korvissa!

TULOKAS.

Olkaa nyt vähän aikaa niin ylpeitä kuin osaatte; ette kauan
Korpelan pirtissä rehentele.

OIKARI (Laskee pyssyn olaitaan naulaan seinälle ja tarttuu Tulokkaan niskaan).

Et sinäkään, heittiö, täällä rehentele silloin, kun minä olen huoneessa.

SIMO.

Älkää riitaa ja tappelua rakentako, hyvät miehet.

OIKARI.

Ei tässä kauan temmelletä. (Vie Tulokkaan ulos).

HETA.

Mokoma lurjus! Tulee tänne pirullisuuttaan osoittamaan, juuri kuin ei riittäisi se, että hän koettaa paroonille parjata ja sortaa meitä sen kuin ennättää. Sillä Tulokkaan tointa pääasiallisesti on se, että meidät tästä pois ajetaan.

SIMO.

On sillä paroonilla sittenkin vakaa aikomus ajaa meidät tästä.
Mutta millä oikeudella hän sen tekee.

OIKARI.

No millä oikeudella minä ajan mäyrän ja ilveksen pesästään? Sillä, että minulla on koira ja pyssy, joiden avulla saavutan ja voitan otukset.

HETA.

Ja paroonilla on kruununmiehet, jotka hän usuttaa niskaamme meitä repimään ja raatelemaan.

SIMO.

Ja huomenna jo tulevat häätämään. Mihin tässä sitten lähdetään?

HETA.

Niin, mihin tästä lähdetään?

OIKARI.

Älkää lähtekö mihinkään kun kerta olette saaneet katon päänne päälle.

SIMO.

Mikäs auttaa muu kuin lähtö? Köyhällä ei näytä olevan mitään oikeutta. Kruununmiehet tulevat ja tyhjentävät huoneet, ellemme muuten lähde.

HETA.

Emme voi muuta kuin katsella, kun lain ja oikeuden palvelijat ratkovat ovet ja ikkunat auki, kantavat sälyt mäelle ja ajavat ihmiset ulos niinkuin äreä koira mäyrän pesästään.

OIKARI.

Tapelkaa vainoojianne vastaan.

HETA.

Mitä tappelen minä, vanha leininsyömä akka.

OIKARI.

Lyökää, potkikaa, kynsikää ja purkaa kuin ilves pesänsä ovella.

HETA.

Olisin vielä edes paraissa voimissani, mutta mitäs minusta on enää.

SIMO.

Ei auta kovuus.

HETA.

Eikä hyvyys.

OIKARI.

Ei korkeus eikä syvyys. Kaikkien vähimmän auttaa itku ja valitus.

SIMO.

Toivoin minä vielä saavani olla tässä mökissä, jos elonpäiviä suodaan, tai sitten kuolla rauhassa näitten ortten alla, jos tautini on kuolemaksi; mutta sitä onnea ei minulle suotu.

HETA.

Mistä saamme huomenna suojan päämme päälle, vai täytyykö kylmässä ja kosteassa syksyilmassa värjötellä.

OIKARI.

Huomisella päivällä on suru itsestään.

SIMO.

Niin kyllä, ajallinen suru on kielletty. Mutta tällaisina hetkinä tahtoo epäilys saada vallan heikossa ihmisessä.

HETA.

Suru tahtoo saada vallan kun riistetään katto pään päältä, viedään suoja talven tuiskuja vastaan.

OIKARI.

Minä en sure.

HETA.

Hätäkös sinulla on. Olet nuori ja terve kuin hirvenvasikka. Metsässä on otuksia ja kaupungissa niiden ostajia. Jos yhden asunnon menetät niin muutat toiseen, taikka majailet vaikka korven keskellä havumajassa niinkuin kesällä ennen tänne tuloasi. Syöt hirvenlihaa, kuljetat leivän ja muun elannon kaupungista; hätä ja puute on kaukana sinulta.

OIKARI.

Ja jos tahdon niin laitan pirttini Korpivaaran taakse synkimmän kuusikon keskelle. Ja herra armahtakoon sitä joukkoa, joka uskaltaa tulla ajamaan minua sieltä pois.

HETA.

Tule sinä, Oikari, suojelemaan meitä vainoojiamme vastaan.

SIMO.

Millä hän sen voi tehdä?

HETA.

Hän ajaa pois jokaisen, joka tulee meille pahoissa aikomuksissa.

SIMO.

Ei auta, vaimoparka. Kova on kruunun koura ja se ulottuu synkimmänkin korven kätköön. Ei auta uhkaus eikä vastustus.

HETA.

Eikö sitten mikään auta?

SIMO.

Jos minä pian paranisin, että jaksaisin tehdä päivätöitä kartanoon ja suorittaa rästiin jääneen veron.

HETA.

Mutta häätäjät eivät odota sinun paranemistasi.

SIMO.

Eipä tiedä vaikka odottaisivat, kun saataisiin vähän rotevampi päivätyöntekijä siihen asti, kun minä paranisin.

HETA.

Mutta se päivätyöntekijä olisi saatava jo tänä iltana.

SIMO.

Niin, ja tänä iltana se olisi ilmoitettava paroonille ja pyydettävä, että hän peruuttaisi häätöuhkauksensa.

HETA.

Kun nyt olisi se Tiina tullut lääkäriltä, että olisi kuullut, jos sinä paranet.

SIMO.

Jos tautini on ohimenevää, niin minä pyytämällä pyydän, että sinä, Oikari, rupeisit suorittamaan meidän päivätöitä kartanoon siihen asti, että minä vähän paranen. Kunhan olisi tämä ajettuminen ja hengenahdistus vähän helpottanut, niin olisin taas itsekin koettanut tehdä rahjustaa.

OIKARI.

Ei minua juuri huvita päivätyöorjan ammatti niinkauan kun on raittiita metsiä samoella.

HETA.

Olethan sinä tänä syksynä toisinaan meidänkin pellolla tehnyt työtä kuin karhu. Kyllä jaksaisit tehdä päivätöitä kartanoonkin; tulisit toimeen vaikka varsinaisena torpparina.

OIKARI.

En hitto vie tulisikaan! En jaksaisi tehdä palkatonta työtä rikasten kiskurien pelloilla ja korvissa, en; he ovat jo kylliksi lihavia ja ylpeitä.

SIMO.

Ei ole hauskaa päivätyön suorittaminen ylpeän paroonin ja äreän työnjohtajan komentaessa. Mutta voisithan nyt sentään auttaa hädästä meitä onnettomia, jos minun paranemisestani on toivoa.

OIKARI.

Nähdäänpähän sitten, kun Tiina on palannut lääkärin jutteilta.

SIMO.

Autat sinä meitä, tiesin sen pyytäessänikin. Kyllä minä sitten koetan palkita vaivasi parhaimman kykyni mukaan.

OIKARI.

Jos autan, en palkan edestä auta.

SIMO.

Ehkä minä vielä paranen, ja koko häätö jää tapahtumatta sinun hyvyytesi tähden. Parooni varmaankin on tyytyväinen sinunlaisesi miehen töihin.

HETA.

Minä lähtisin vielä tänä iltana paroonille puhumaan, että kyllä päivätyöt suoritetaan; kun sinä Simo vaan paranisit.

SIMO.

Ehkä minä paranen; tuntuu niinkuin hengenahdistus vähän helpottaisi. — Sanoisit sitten paroonille, että mekin koetamme suorittaa yhtä suuren veron kuin Tulokas on luvannut.

Kolmas kohtaus.

(Entiset. Tiina tulee).

HETA.

Tulit toki vihdoinkin.

TIINA (itkien).

Tulinhan minä.

HETA.

Kestääkö tauti kauankin? Onko se sydäntautia vai muuta sisäilistä kipua?

SIMO.

Mitä lääkäri arveli — kuinka kauan minun vielä täytyy maata vuoteen pohjissa ennenkuin pääsen töihin?

HETA.

Puhu nyt jotain, lapsi.

SIMO.

Onko tautini kuolemaksi vai Jumalan kunniaksi?

OIKARI.

Mitä lääkäri arveli taudista — tiesikö hän sen nimeäkään?

TIINA.

Tauti on selkämunuaistautia, joka ei parane lääkkeillä eikä millään. (Istuu pöydän luo penkille ja itkee pöytään nojaten).

HETA.

Siinä nyt menivät viimeisetkin torpassaolon toiveet noin vaan niinkuin kerran puhaltanut olis. Häätö ankara on tapahtuva, ennenkuin huomispäivän iltaan ehditään. Missä sitten kärvistellään — missä eletään, sairastellaan ja kuollaan?

OIKARI.

Paroonilta eläke ja katto päänne päälle vaatikaa. Kyllä kannattaa kun olette tällaisen torpan hänelle laittaneet.

HETA.

Millä vaadimme me, joilla ei mitään tukea eikä turvaa ole. Meidän osamme on kärsiä ja kitua, kitua ja kärsiä.

OIKARI.

Kuka teille sellaisen osan on määrännyt?

HETA.

Kun onnettomuuteen syntyy, niin onnettomuudessa täytyy elää.

SIMO.

Kärsimystä on ollut koko eletty ikä.

HETA.

Kärsimystä ja tuskaa.

OIKARI.

No johan niihin sitten pitäisi tottuman.

HETA.

Onhan niihin jo totuttukin; mutta tavatonta ei voi kukaan kärsiä.

OIKARI.

Eipä suinkaan. Onneton vaan se, joka ylön paljon kärsii. Elämä täynnä kärsimyksiä ei maistu hongalta eikä haavalta.

SIMO.

Mutta täytyyhän sittenkin elää kun kerta on elämän saanut.

OIKARI.

Täytyy elää kun ei uskalla kuolla. Pelkuri ei uskalla vapauttaa elämän kahleista raihnaista ruumistaan ja sairasta sieluaan.

TIINA.

Älä, hyvä Janne, puhu niin kamaloita sairaan ääressä. Minua oikein pelottaa. (Riisuu päällimäisen hameensa ja asettaa seinälle naulaan).

OIKARI.

Minä vaan ajattelen, että kun elämä käy kuolemaa raskaammaksi taakaksi, niin helppo on silloin valita kuolema ja laskea piinattu ruumis sieluneen lepoon.

SIMO.

Entä jos sitten haudan toisella puolen on itku ja hammasten kiristys.

OIKARI.

Se sen tietää, joka ottaa selvän, mutta pelkuri ei uskalla sitäkään.

TIINA.

Älä kiusaa sairasta isääni. Etkö huomaa, että hän ottaa pahakseen sinun puheesi.

OIKARI.

Ottaako pahakseen? Ei se ole tarkoitukseni. Tahdon vaan sanoa, ettei käy laatuun se, että ihmistä ensin täällä kidutetaan kuin kärpästä hämähäkin verkossa ja sitten vielä helvetissä paistettaisiin.

HETA.

Tällainen elämä on täydellinen helvetti, jossa kartanon parooni on itse pääpiru, Tulokas ja kruununmiehet ovat hänen enkeleitään, sen sanon vaikka heille itselleen.

SIMO.

Luulin minä saavani silmäni ummistaa rakentamassani torpassa, sukulaisteni vaalimana, mutta sitä ei sallittu. Ei suotu työni ja vaivani palkaksi rauhallista elämäniltaa kotimökissä. Missä viettänen elämäni loppupäivät? Ja missä saatte te toiset asuinsijanne, missä Heta, missä Tiina? Viimeistä yötä käymme viettämään tämän tutun katon alla. Kuhun kallistamme päämme levähtääksemme huomispäivän vaivoista ja suruista? Hajoammeko tästä eri haaroille niinkuin pesästään säikytetty lintuparvi tietämättä mitä kunkin vastaan sattuu? Minä kyllä tiedän kohtaloni. Jonkun päivän perästä ummistan silmäni uneen, josta ei koskaan herätä. Onko silloin vaimoni ja lapseni kuulemassa viimeistä sanaani vai vedänkö viime hengähdykseni sukulaisten ja ystäväin kuulematta? Missä olette silloin te toiset? Oletteko ystävän parissa, jotka hyvän sanan antavat vai äkäisten, tunnottomain ihmisten yrmittävänä?

TIINA.

Eikö sitten mikään voi taivuttaa kartanon paroonia suomaan meille rauhaa edes niin kauaksi, kun isällä elonpäiviä kestää?

HETA.

Ei mikään. Hän ei tunne köyhän suruja ja kärsimyksiä.

TIINA.

Eikö hän edes parin viikon armonaikaa antaisi? Kun lääkäri arveli, ettei isä enää paria viikkoa enempää elä.

HETA.

Turhaan saa köyhä häneltä armoa kerjätä. Ei häntä liikuta, vaikka taivas verta itkisi.

TIINA.

Mutta kun minä menisin hänen luokseen vielä tänä iltana ja sanoisin: Isäni sairastaa kuolintautiaan, joka ei enää kauan kestä, ja hänen viimeinen toivomuksensa on saada kuolla rauhassa rakentamassaan kotimökissä, että minä, hänen lapsensa, ja äitini saisimme vaalia häntä hänen sairautensa aikana ja nähdä hänen viimeisen kerran ummistavan silmänsä sekä kuulla hänen viimeiset sanansa. Toteuttakaa hänen toiveensa, jos itsellänne on aikomus kerran rauhallisesti omaistenne seurassa kuolla. Näin kun sanoisin, niin luulen, että parooni suostuisi ajatellen, että kerran hänenkin täytyy sairastua ja kuolla.

SIMO.

Eiköhän tosiaan tuo heltyisi, kun Tiina noin kauniisti muistuttaisi hänelle hänen omaa kuolemaansa.

HETA.

Luulisipa sen vähän hänen tuntoansa kolkuttavan.

OIKARI.

Tiina on liian hyvä kerjäämään armoa ylpeältä paroonilta.

TIINA.

Mitä varten? Eihän se olisi mikään rikos.

OIKARI.

Et ole tehnyt paroonille mitään vääryyttä, etkä tarvitse hänen armoaan.

HETA.

Ei itselleen, mutta meille toisille.

OIKARI.

Kerjääminen ei tuota mitään tuloksia.

SIMO.

Ei kumartunutta kaulaa katkaista.

OIKARI.

Se ensimäiseksi nurin väännetään. Joka osaansa elämältä kerjää, jää kokonaan sitä vaille. Tiina ei kerjää mitään niinkauan, kun minä jaksan häntä kannatella.

SIMO.

Mene sinä, Heta, paroonin puheille.

HETA.

Taitaa olla turhaa mennä. Ehkä viimeisillä varoillamme saamme jostain katon päällemme talveksi.

SIMO.

Missä sitten talven kuluttua olemme? Oman oloni kyllä tiedän, mutta missä te toiset olette? Et sinäkään, Heta, jaksa kauan enää itseäsi elätellä, kun entiset varamme tyyten ehtyvät; etkä löydä turvaa lastemmekaan luona; heillä on kylliksi oman puutteensa kanssa taistelemista. Kenties on vaivaistalo oleva asuntosi.

HETA.

Se kai on raatamisen ja vaivani palkka.

SIMO.

No, aikansa kutakin. Ei sielläkään työllä eikä nälällä tapeta.

HETA.

Ei paljonkaan puutu. Mutta kukapa köyhistä välittää.

SIMO.

On se ikävää jos sinne joudut; mutta minkäs sille voi.

HETA.

Minkäs voi. Ei ole lapsista turvaa. Jospa kuolisin, ennenkun tulen niin heikoksi ja vihelijäiseksi.

SIMO.

Jospa kuolisin minäkin ennenkun tästä pitää lähteä. Ei ole helppoa päästä kivistä polkua ihmisten ilmoille. Kävellä en jaksa enkä ratsastaa ja tuskinpa pysyisin reessäkään sen kallistellessa ja tärskyessä. Parempi olisi kuolla ennen huomista päivää.

OIKARI.

No mikset kuole?

SIMO.

Enpä tiedä vaikka kuolisinkin; hengenahdistus tuntuu kovenevan. (Tiina menee ulos). Pidä sinä, Oikari huolta Tiinasta. Olen huomannut sinun pitävän hänelle seuraa. Ota hänet vaimoksesi, ettei hänen tarvitse palvelukseen ruveta. Olet nuori ja terve, voit tehdä mitä työtä tahansa; kyllä sinä vaimosi elätät.

OIKARI.

Orjan työllä en rääkkää ruumistani. Salojärven rannalle rakennan tupani jo ensi talven kuluessa. Siellä elämme Tiinan kanssa metsästyksellä ja kalastuksella, kaupunkiin myymme saaliin, eikä elatuksen pidä puuttuman.

SIMO.

Eläähän siellä, hyvin elääkin, kun vaan rakkaus ja rauha viihtyy perheessä.

OIKARI.

Mikäpäs ne vie.

SIMO.

Kyllä minä uskonkin, että sinä Tiinaa hyvin kohtelet.

HETA.

Hän pitää Tiinan kuin silmäteränsä.

OIKARI.

Ei Tiinan tarvitse rikkailta armoa anella eikä kiskoa turpeita heidän hyväkseen.

HETA.

Sepä olisikin hyvä asia.

(Tiina tulee.)

SIMO.

Rikasten hyväksi tosiaan jää tässäkin kaikki työ, joka on voimani ja terveyteni vienyt: nämä honkaset rakennukset, tasangolle kuokitut pellot ja notkoihin raivatut niityt.

HETA.

Ne ovat minunkin voimani imeneet — voimani ja terveyteni.

SIMO.

Sinun sekä minun. Monta kertaa olemme niitä uurastaessamme uupuneet. Ne ovat osa meidän elämäämme, lihaamme ja vertamme, toiveitamme ja pettymyksiämme, ilojamme ja surujamme. Ne ovat käyneet meille rakkaiksi. Voi, kuinka raskaalta tuntuu lähteä tästä ja jättää ne kaikki! Kuinka hauska olisikaan kuolla tässä tutussa tuvassa, jota ympäröivät sinisen salon keskelle raivaamani viljelysmaat. Tahtoisin vielä kerran alenevan auringon valossa niitä katsella ja muistella parempia päiviä, jolloin toivo ja elämänhalu täyttivät rinnan. Taluttakaa minua, rakkaat omaiset, tuonne riihimäelle. Sieltä näen koko torpan tiluksineen.

TIINA.

Kyllä minä autan ylös vuoteelta.

OIKARI.

Minä kannan vaarin, ettei hän jalkojaan kiveen toukkaa. (Vie sylissään Simon ulos).

HETA.

Ja minä menen lypsämään lehmän, että saadaan kokoon vielä viimeinen illallinen tässä torpassa. (Menee).

Neljäs kohtaus.

Tiina. Oikari.

TIINA (Itsekseen).

Raskasta on isälle lähteä tästä vielä viimeisinä elonpäivinään etsimään paikkaa, missä saisi ikiuneen nukahtaa. Millä voimme häntä sairasta raukkaa kuljettaa? Emme millään. Hän ei jaksa kävellä eikä ratsastaa eikä pysy reessäkään kivisellä polulla. Jotain olisi tehtävä häädön estämiseksi. Jannen täytyy keksiä joku keino, kun hän ei laske minua paroonin puheille. (Oikari tulee). Kuules, Janne, tiedätkö, millä voisimme estää häädön tapahtumasta ennen isän kuolemaa?

OIKARI.

Tiedän. Jos tahdot, niin estän sen. Jumaliste, kun minun pistää vihaksi, että ihmistä rääkätään ja pilkataan kuin kyytä pihdissä!

TIINA.

Älä vihastu, Janne. Minä melkein pelkään sinua, kun olet noin tuiman näköinen.

OIKARI.

Pelkäätkö? Ethän toki. Eikö minulla ole oikeus vihata vääryyttä?

TIINA.

On kyllä. Mutta sano nyt, millä voisimme estää häädön?

OIKARI.

Minä lähden kartanoon ja sanon paroonille, että hänen täytyy antaa olla Korpelan Simon rauhassa, muuten ei mikään maailmassa voi varjella häntä minun käsistäni.

TIINA.

Älä, hyvä ihminen! Hän suuttuu sinulle ikipäiviksi — panettaa vielä vankeuteen.

OIKARI.

Lapsi, luuletko, että pelkään hänen vihojaan?

TIINA.

Vaikket pelkää mutta älä mene sentään. Kuka tietää, jos siitä olisi ainoastaan pahennusta.

OIKARI.

No sitten ei ole apua mistään.

TIINA.

Eikö mistään.

OIKARI.

Ei. Armoa ei kerjätä, eikä saada vaikka kerjättäisiinkin.

TIINA.

Älä sittenkään mene, ettei mitään pahempaa seuraisi. Mutta kovin minä olen huolissani isän tähden, kun ei hän raukka saa rauhassa sairastaa ja kuolla. Jotain olisi pitänyt tehdä.

OIKARI.

Sinä et voi. Parempi ettet enää ajattelekaan koko asiaa. Jos isäsi tahtoo täällä kuolla, niin kuolkoon; jos hän tahtoo kärsiä matkan vaivat, niin kärsiköön.

TIINA.

Minä en voi muuta kuin surra ja itkeä isäni kovaa kohtaloa.

OIKARI.

Älä itke. Anna päiväin mennä menojaan ja surujen niiden mukana, kun et suruillasi kumminkaan voi poistaa kenenkään kärsimyksiä ja tuskia.

TIINA.

Ethän suutu minulle, Janne, vaikka itken ja suren.

OIKARI.

En; mutta toivoisin, että sinä oppisit katselemaan elämää ja kuolemaa pelkäämättä.

TIINA.

Ehkä minä opin, kun sinä opetat.

OIKARI.

Kyllä sinä opit. Tule ja anna minun suudella sinua ennen lähtöäni.

TIINA.

Mihin sinä lähdet? Ethän jätä meitä näinä pahoina päivinä.
(Menee Oikarin luo).

OIKARI.

En jätä sinua, en koskaan.

(Suutelevat).

TIINA.

Sinulla on niin kauniit, tummat silmät, enkä minä kumminkaan aina oikein uskalla katsoa niihin.

OIKARI.

Mikset?

TIINA.

En tiedä; minä olen niin lapsekas, että melkein pelkään sinua toisinaan, kun olet vihastunut; silmissäsi on silloin niin pelottava loiste.

OIKARI.

Minä tahtoisin aina katsella sinun kirkkaita sinisilmiäsi. Siksi lähdenkin etsimään mökin paikkaa meille tuonne Salojärven rannalle. Muutaman viikon kuluessa valmistuu pirttimme, kun pyydän muutamia miehiä avukseni.

TIINA.

Jospa se olisi nyt jo valmis, että saisimme kaikin muuttaa sinne, kun ei ole vielä tietoa mihin menemme.

OIKARI.

Kyllä niitä olinpaikkoja löytyy. Vasta huomennahan tästä poistutaan.

TIINA.

Jos olisimme täällä vaan kahden, niin asuisimme vaikka havumajassa kunnes saisimme pirtin valmiiksi. Mutta nyt ei ole helppo tästä lähteä. Sairas isä minua erittäin surettaa.

OIKARI.

Älä liiaksi sure tämän levottoman elämän tähden.

TIINA.

Kuinka kauan viivyt matkallasi, Janne?

OIKARI.

Huomenna ennen puolta päivää olen taas täällä. Hyvästi siksi,
Tiina!

TIINA.

Hyvästi, Janne! Koetan olla surematta jos suinkin voin. (Oikari ottaa pyssyn seinältä ja lähtee).

Tiina. (Katsellen akkunasta). Pulska ja muhkea, on tuo Janne. Päänsä pystyssä kantaa kuin korven honka, jalka nousee kevyesti ja reippaasti, toinen käsi sivulla tahtia lyö ja toinen pitelee leveillä hartioilla riippuvan pyssyn perästä, joka kimaltelee laskevan auringon valossa. On siinä ruumiissa voimaa ja notkeutta, sen näkee päätiekin. Nyt hän hyppäsi haka-aidan yli kevyesti kuin hirvi. — Katsoi taaksensa. Nyt vasta Musti on huomannut isäntänsä lähdön ja rientää iloisena hänen perässään jo ryntäsi ohi ja katosi Salojärven polulle.

Sinne katoaa Jannekin näkyvistäni — vähän vielä väippyy kuusikon lomasta. Jo katosi kokonaan komea vartalo taajaan kuusikkoon. — Mutta keitäs tuolla Korpivaaran polulla tulee tänne päin pyssyineen, koirineen, noin komeissa puvuissa? Toisen ainakin tunnen: hän on kartanon nuori parooni. Mutta kuka on tuo toinen, jolla on valkonen lakki? Varmaankin joku maisteri, kartanon vieraita. Saapa nähdä kääntyvätkö tänne vai menevätkö kyläpolkua. Tänne kääntyvät. Tulevat meille. Nyt minun pitää kiireesti vähän siistiä itseäni. Puen prinsessahameen ylleni. (Pukeutuu — katsoo akkunasta). He tulevat jo pellon pientarella. — Olenko jo kylliksi siisti? Ottaisinko uuden, Jannen ostaman esiliinani? En; se ei sovi prinsessahameen kanssa. (Katsoo akkunasta). Joo, nuori parooni on tuo toinen. Mahtaako hän tietää, että meidät häädetään tästä pois? Lieneekö hän yhtä kovasydäminen kuin isänsä? En sitä usko. Ei hän ainakaan näytä niin ylpeältä eikä kovalta. Entä jos kertoisin hänelle surumme ja kärsimyksemme ja pyytäisin häntä meitä armahtamaan. Sen teenkin. Jos pyyntöni auttaa, on isäni ilo oleva suuri. (Katsoo akkunasta). He tulevat jo pihassa. Kun nyt saisin tarpeeksi rohkeutta ja ymmärrystä.

Viides kohtaus.

Tiina, Nuori parooni ja Ylioppilas tulevat.

PAROONI.

Hyvää iltaa, neitiseni! — Voisimmeko saada vähän maitoa teiltä juodaksemme?

TIINA.

Saatte kyllä. Minä käyn heti noutamaan herroille maitoa. (Menee).

YLIOPP.

Kaunis tyttö takamaan tytöksi.

PAROONI.

On niin hiivatin kaunis! Nyt me vasta parhaan otuksen löysimmekin. Koko päivän olemme kierrelleet metsiä kahden vaivaisen pyyn tähden; nyt ammutaan metso, jonka pyrstön levy on seitsemän kyynärää.

YLIOPP.

Älä ammu ennenkun pääset pyssynkantaman päähän.

PAROONI.

Tyttö on minun, lyönpä siitä viisisatasen vetoa. Tartutko käteen?

YLIOPP.

Tartun ja vakuutan, että tyttö on minun.

PAROONI.

Vai sinun! Kilpaillako aiot?

YLIOPP.

Tunnetun kykyni mukaan.

PAROONI.

Älä hitossa! Minulla on etuoikeus; minähän tänne tahdoin poikkeamaan.

YLIOPP.

Ei se vaikuta asiaan. Minä ensin huomasin saaliin.

PAROONI.

Mutta saalis voi lentää tiehensä, kun yhdessä ahdistamme.

YLIOPP.

Katsotaan kortista, onko tyttö sinun vai minun.

PAROONI.

Hyvä on. Yhteen tikkiin.

YLIOPP.

Kolmeen.

PAROONI.

Yhteen takamaan tyttö.

YLIOPP.

Sama on. (Tekee työn).

PAROONI.

Tänne voittolehdet.

YLIOPP.

Ne otan itselleni. (Sylkee lakkiinsa ja painaa sen päähänsä). Istu, piru, tukassa.

PAROONI.

Ristit roikaa, sanoi Simola kun hautausmaassa ajeli.

YLIOPP.

Kiinni äijän rääsyihin. Mutta mitäs sinä patana käytät?

PAROONI.

Hertalla likkoja pelataan.

YLIOPP.

Aina nokisempi pata vaan.

PAROONI.

Ja aina punasempi hertta.

YLIOPP.

Hertalla likkoja pelataan, niinkuin sanoit.

PAROONI.

Joo, hertalla likkoja pelataan.

YLIOPP.

Hyvästi, takamaan tyttö!

PAROONI.

Tänne tuli.

YLIOPP.

Kiitä onneas.

PAROONI.

Iloitse, sieluni!

YLIOPP.

Tyttö näkyy tulevan.

PAROONI.

Juo sinä ensin maitoasi, lähde sitten pois ja odottele jonkun matkan päässä polun vieressä.

TIINA (Tuo maidon pöydälle).

Tässä sitä maitoa olisi.

PAROONI.

Kiitos! Mitäs se maksaa?

TIINA.

Ei teidän tarvitse siitä maksaa mitään.

PAROONI.

No tuhansia kiitoksia! Olette oikein hyvä, neitiseni, kun juotatte ihan ilmaseksi meitä janoovia.

TIINA.

Onhan paroonikin sitten hyvä minulle?

PAROONI.

Olen tietysti, oikein hyvä.

YLIOPP. (juo maitoa). Olkoon onneksenne! (Lähtee ulos).

PAROONI.

Nauti terveydeksesi!

TIINA.

Auttakaa, hyvä parooni, meitä onnettomia, sairasta isääni, äitiä ja minua!

PAROONI.

Mikä hätä teillä on, neitiseni?

TIINA (Itkien).

Isänne on määrännyt meidät häädettäväksi pois tästä torpasta, kun emme ole oikein voineet suorittaa päivätöitä isäni sairauden tähden. Jo huomispäivänä on määrä kruununmiesten tulla ajamaan meitä pois. Ja isä on niin sairas, ettei hän voi ominneuvoin nousta vuoteelta. Pian hän varmaankin kuolee. Lääkärikin sanoi, ettei isän tarvitse enää kauan kitua. Siksi isä tahtoisikin olla tässä kuolemaansa asti, että minä ja äiti saisimme hoitaa häntä sairautensa aikana. Kyllä me menisimme sitten heti kun saisimme isän kunnialla hautaan toimitetuksi.

PAROONI.

Älkää itkekö, hyvä neiti.

TIINA.

Isä raukka on niin sairas, ettei hän voi päästä täältä huonojen teiden takaa mihinkään, ei yhtään mihinkään. Hän voi kuolla matkalla niihin tuskiin, joita kuljettaminen tuottaa hänelle. Auttakaa te, hyvä parooni, meitä! Estäkää häätö, että isä saa rauhassa kuolla tässä rakentamassaan torpassa.

PAROONI.

Ehkä minä voin jollain tavoin auttaa teitä.

TIINA.

Te voitte ja tahdotte. Te säälitte onnettomia ja vainotutta.

PAROONI.

Kuka voisi olla säälimättä nähdessään kyyneleitä kauniissa silmissänne. Tahdon estää häädön. Tässä on käteni vakuudeksi.

TIINA (Tarttuu ujostellen tarjottuun käteen).

Kiitos hyvyydestänne!

PAROONI (Pitäen Tiinaa kädestä).

Olen onnellinen, että voin tehdä jotain teidän hyväksenne. (Syleilee Tiinaa).

TIINA.

(Koettaa irrottautua). Päästäkää, hyvä parooni! Minun täytyy mennä katsomaan, ettei isä vilustu riihimäellä.

PAROONI.

Ei hän vilustu, kun on näin lämmin ilta. Haluaisin enemmänkin keskustella kanssanne kuullakseni yhtä ja toista elämästänne täällä korven keskellä. Olisin oikein kiitollinen, jos lähtisitte saattamaan minua vähän matkaa.

TIINA.

En tiedä, mitä äiti ja isäkin siihen sanoisivat.

PAROONI.

He eivät sitä estä. Tulkaa huoletta vaan; suokaa minulle se ilo.
Teenhän minäkin mitä voin teidän hyväksenne.

TIINA.

Minä tulen. Mutta ensin pitäisi käydä isää katsomassa.

PAROONI.

Minun pitäisi heti lähteä; toverini odottaa. En pyydä teitä kauaksi, ainoastaan vähän matkaa. Kohta voitte palata isänne luo.

TIINA.

Kertomaan hänelle ilosanomaa.

Esirippu.

TOINEN NÄYTÖS.

(Paikka sama kuin ensimäisessä).

Ensimäinen kohtaus.

Simo vuoteella. Tiina. Sitten Heta.

TIINA (Itsekseen).

Mikä kummallinen tuska ja pelko minua vaivaa? Koko yön se vaivasi ja karkotti uneni, että usein kuulin isän valitukset ja äidin tuskaiset huokaukset. Tuntuu kuin olisin tehnyt suuren rikoksen. Ketä vastaan? Isäänikö? Ei; olenhan toteuttanut hänen suurimman toiveensa. Itsellenikö olen tehnyt väärin? En. Täytyihän minun. Olihan kartanon nuori parooni niin hyvä minulle, niin kaunis ja hieno. Sitten hän sanoi rakastavansa minua. Ja sitten —. En minä oikein ymmärrä tämän elämän menoa. — Olenko minä nyt kartanon nuoren paroonin morsian enkä enää Jannen. Voi! minua värisyttää ajatellessani Jannea. En koskaan uskalla katsoa hänen tummiin silmiinsä. En uskalla mennä hänen kanssaan Salojärvelle. Ja tuskinpa hän minusta huolisikaan. Kun ei hän enää koskaan tulisikaan tänne. Minä pelkään häntä. Häntä vastaan olenkin rikkonut. Voi minua! Olen ihan onneton! (Itkee).

HETA (Tulee).

Pitäisi järjestää tavaroita lähtöä varten, mutta siitä ei tule mitään valmista — ei minulta enempää kuin Tiinaltakaan. Tuossa hänkin vaan itkeskelee niinkuin itku jotain auttaisi. Mutta en minä sitä ihmettele. Itkettää tässä tahtoo vanhempaakin ihmistä. (Itkee ääneen). Parempi, että kuolisimme pois kaikin.

SIMO (Kääntyy vuoteella).

Älkää itkekö, hyvät sukulaiset, älkää liioin kuolemaa toivoko; se tulee kyllä aikanaan toivomattakin.

HETA.

Kyllä jo olisi aika. Ei tämä elämäkään tästä parane vaan pahenee, ja syntivelka yhä suurenee.

SIMO.

Ei olisi ihmiselle hyväksi kuolla tällaisessa ristiriitaisessa ja tuskallisessa olossa. Eihän tässä voisi rauhallisesti ajatella tulevaisuutta ja valmistautua autuaalliseen lähtöön. Ajallinen murhe, epäusko ja epäilys täyttää mielen, vieläpä toisinaan viha ja katkeruuskin tahtoo saada vallan sydämessä. Ja onneton se ihminen, joka sellaisessa mielentilassa elämästä eroaa. Sentähden toivokaamme, että saisimme rauhallisissa oloissa päivämme päättää, ja koettakaamme lujina kestää tämän päivän koettelemukset ja vaivat.

HETA.

On niissä kestämistäkin tarpeeksi asti. Paljon nähdään ja koetaan ennenkun iltaan ehditään. Häätäjät voivat tulla millä hetkellä tahansa, eikä vielä ole tiedossa huonetta, mihin mennään, kun tästä on lähdettävä.

TIINA (Hiljaa).

Suotta surette, vanhempani. Voisin poistaa huolenne — voisin, mutta en jaksa, en uskalla.

SIMO.

Huone olisi saatava mitä pikemmin.

HETA.

Mistä sen tässä kiireessä saa? Kun ei ole tullut ennen hankittua.

SIMO.

Emmehän osanneet aavistaa, että tästä niin äkkinäinen lähtö tulee.

HETA.

Emme uskoneet, vaikka sitä sanottiin.

SIMO.

Mahdottomalta tuo tuntui uskoakin.

HETA.

Peräti mahdottomalta. Mutta nyt sen uskomme — nyt kun on myöhäistä. Ei ole meikäläisillä, mihin päämme kallistamme.

SIMO.

Eikö mahtaisi jossain naapurissa saada asuinsijaa edes lyhemmäksi ajaksi. — Lähde sinä, Tiina, Mäkelästä tiedustamaan, saisiko siellä suojaa, ellei muissa huoneissa niin edes saunassa.

HETA.

Niin, Tiina lähtee sinne, ja minä alan kokoilla ja järjestää tavaroita matkaa varten. Mutta kuinka kuljetetaan sälyt kivistä, tokaista polkua myöten ja kuinka viedään sinua, sairasta miestä?

SIMO.

En ymmärrä.

HETA.

Kävellä et jaksa tukemallakaan, ja reki tärisee ja kolisee niin ettet siinä voi pysyä. Millä tavalla viemme sinua?

SIMO.

En ymmärrä, en ymmärrä.

HETA.

Ratsastaa et jaksa.

SIMO.

Enpä suinkaan.

HETA.

Oikari ehkä voisi kantaa sinut lähimpään torppaan.

SIMO.

Ei hänkään voi sitä tehdä virstamääriä, vaikka hän lyhyen matkan kantaa.

HETA.

Ei tule mitään koko elämästä, ei tässä olosta enempää kuin muuttamisestakaan. On tässä ristiä ja vastusta!

TIINA (Hiljaa).

Miksi kiusaan vanhempiani, kun kerta voin heidät päästää tuskista ja huolista.

SIMO.

Voi minua, jonka täytyy olla ristinä ja kuormana toisille! Ei olisi elämänne helppoa muutenkaan, ja minä saattamaton sairas teen sen vielä monin kerroin raskaammaksi. Paljon parempi olisi sekä minulle että teille, että olisin kuollut ennen tätä surun ja tuskan päivää. Mutta henki on itsepintaisesti pysytellyt raihnaisessa ruumiissa. Vaan ehkä se on ylhäältä tullut armo minulle opetukseksi ja teille koettelemukseksi. Kun vaan olisi voimia kestää — kun olisi voimia!

TIINA.

Älä sure isä; siihen ei ole syytä.

SIMO.

Eikö ole surun syytä, lapseni?

TIINA.

Ei, isä. Rauhassa voit ajatella tulevaista elämääsi. Minä ja äiti hoidamme sinua parhaan kykymme mukaan.

SIMO.

Kummallinen tyttö. Sinulla on kestävyyttä enemmän kuin meillä paljon kokeneilla vanhemmillasi.

HETA.

Mitä ajattelet, Tiina? Eikö tässä ole sijaa surulle? Pitäisi olla ja elää, tehdä ja touhuta, mutta eihän tässä osaa mitään yksi enempää kuin toinenkaan. Järjen tämä vie ihmiseltä. (Menee ulos).

SIMO.

Äitisi meni tekemään matka valmistuksia. Mene sinä, hyvä lapsi, Mäkelään tiedustamaan asuntoa. Ehkä jollain tavoin päästään sinne, kun tästä on lähdettävä.

TIINA.

Entä jos ei tästä lähdetäkään.

SIMO.

Mitä sanoit lapseni — etteikö tästä lähdetäkään?

TIINA.

Ei lähdetä. Nuori parooni kävi eilen illalla täällä ja lupasi estää häädön.

HETA (Tulee).

Nyt he tulevat. Riihimäellä on poliisikonstaapeli, kartanon työnjohtaja ja Tulokas tavarakuormineen.

TIINA.

Hyvä Jumala! Mitä se merkitsee?

HETA.

Kohta näet, mitä se merkitsee.

SIMO.

Auta, hyvä isä! Nyt on raskain hetki kestettävänä.

HETA.

Voi toki! Jospa Oikari olisi täällä!

Toinen kohtaus.

Entiset. Tulokas tulee. Sitten Poliisikonstaapeli ja Työnjohtaja.

TULOKAS.

Jokos ollaan valmiita matkalle? Vai ettekö aio lähteäkään? Tulette ehkä silmilleni niinkuin eilenkin. Nyt on sentään matkalla sellaiset miehet, ettei palata ennenkun on pirtti tyhjennetty ja toisen pojan tavaroita sijalle kannett. (Työnjohtaja ja Poliisikonstaapeli tulevat). Mutta missä on Oikari, se lurjus ja tappelija, joka täällä eilen vetelehti? Eikö hän piile jossain loukossa?

POLIISIKONST.

Mitäpä hänestä. Kyllä me tehtävämme suoritamme.

TULOKAS.

Sen suoritamme kiireellä.

TYÖNJOHT.

Kuulkaat, Korpelan asukkaat. Teille on annettu varma tieto siitä, että teidän, kuvernöörin määräyksen mukaan, on ennen tätä päivää muutettava tavaroinenne pois näistä huoneista, että toinen torppari, joka kykenee suorittamaan veron, pääsee sijallenne. Te olette kumminkin niskotelleet kartanon paroonia ja lain määräyksiä vastaan, asuen yhä vieläkin tässä niinkuin kotonanne, ettei toinen, tämä Tulokas, ole päässyt tähän.

TULOKAS.

En ole päässyt vaikka surkeasti olisi tarvinnut päästä, kun kerta on kaupat tehty. Ylpeitä ja hävyttömiä vaan ovat täällä olleet. Eilenkin kun kävin katsomassa, sain kuulla vaikka mitä ja olisivat ehkä lyöneetkin kun olisivat uskaltaneet.

TYÖNJOHT.

Olette te erinomaisen uppiniskaista väkeä. Mitä tehtävää teillä tässä on, kun ette voi veroa suorittaa?

HETA.

Olemme sitäkin aikamme suorittaneet.

TULOKAS.

Niin, aikanne; ja nyt on tullut minun aikani.

HETA.

Ja kerran tulee sinun aikasi lähteä tästä yhtä köyhänä ja vihelijäisenä, kuin me nyt lähdemme. Kerran voimasi loppuvat, ja toinen nuorempi ja terveempi pyrkii sijallesi. Paina tämä mieleesi ja muista se minun sanakseni silloin, kun itse olet tässä asemassa.

TULOKAS.

Se on sen aikainen murhe. Ryhtykää vaan matkavalmistuksiin.

POLIISIKONST.

Niin, ryhtykää matkavalmistuksiin, sitä vaade kuvernöörin ja esimiesteni määräyksestä, oikeuden nimessä.

SIMO.

Lain ja oikeuden nimessä!

POLIISIKONST.

Lain ja oikeuden nimessä minä vaadin teidän heti tavaroinenne muuttamaan pois tästä.

TIINA.

Eihän se ole paroonin tahto.

TYÖNJOHT.

Paroonin käsky ja määräys.

TIINA.

Nuoren paroonin tahto se ei ole.

TYÖNJOHT.

Nuoren ja vanhan.

HETA.

Molemmat he ovat yhtäläisiä petoja.

TIINA (Itsekseen).

Nuoren paroonin tahto.

POLIISIKONST.

Älkää nyt alkako riidellä ja meluta, ei asia siitä parane. Tiedättehän, että minä olen oikeudenpalvelija, jota ei saa vastustaa tehtävissään.

HETA.

Onko tämä oikeuden palvelemista, että te tulette kuin pedot tänne korven kätköön ja karkotatte meidät talven tullessa pois mökistä, jonka olemme rakentaneet? Voi teitä ja teidän oikeuksianne.

SIMO.

Älä riitele heitä vastaan; ei päivämme siitä parane.

HETA.

En minä voi olla vaiti, minun täytyy sanoa totuus: Voi teitä ja teidän lakejanne ja oikeuksianne!

POLIISIKONST.

Se ei ole meidän asiamme. Tehtävämme on tyhjentää huone toisia tulijoita varten. Sentähden ryhdymme toimeen. Saatte auttaa meitä jos tahdotte.

TULOKAS.

Tämä sänkykö tästä ovipielestä ensimäiseksi viedään ulos?

TYÖNJOHT.

Se on ovea lähinnä.

HETA.

Menkää matkoihinne, julmurit! (Itkee). Voi, jos Oikari olisi täällä!

TULOKAS (Vetää sänkyä ovipielestä).

Vaikka olisi kymmenen Oikaria.

TIINA (Itsekseen).

Nuoren paroonin tahto.

Kolmas kohtaus.

Entiset. Oikari tulee.

OIKARI.

Jumaliste! Mikä meno täällä on? (Tiina kiljahtaa. Tulokas peräytyy seuralaistensa taakse). Ei yhtään esinettä viedä ulos mökistä niinkauan kun minä jaksan heilua.

TULOKAS.

Kiinni tuo mies! Hän on koko peto.

TYÖNJOHT.

Kiinni mies ja köysiin! (Tarttuu Oikariin. Oikari viskaa hänet ulos. Tulokas syöksee ulos).

POLIISIKONST.

Hiljaa, mies, lain ja oikeuden nimessä; muuten minä ammun! (Ottaa esiin revolverin. Oikari lyö sen lattiaan hänen kädestään ja viskaa hänet ulos — astuu ylpeästi keskilattialla).

TIINA.

Janne, aiotko tappaa minut? (Piiloutuu pöydän taakse).

HETA.

Herra varjele! Mikä Tiinan on tullut?

SIMO (Kohottaa päätään).

Mikä sinun on, lapseni?

OIKARI.

Tiina, tule luokseni!

TIINA.

Mene pois, Janne! Minä pelkään sinua. En ole morsiamesi. En lähde kanssasi Salojärvelle.

OIKARI.

Tiina, rakas lapsi, miksi pelkäät minua?

HETA.

Oletko sairas, Tiina?

TIINA.

Sairas olen, päätäni polttaa ja sydänalaani viiltelee.

HETA.

Voi toki sinua, Tiina! Koeta nyt puhua mikä sinun on?

TIINA.

Se ei ole nuoren paroonin tahto.

HETA.

Mitä hän puhuu nuoresta paroonista? Simo, tiedätkö sinä, mitä
Tiinalle on tapahtunut?

SIMO.

En tiedä. Äsken hän kertoi, että nuori parooni kävi eilen illalla täällä ja lupasi estää häädön.

TIINA.

Hän oli niin hyvä minulle ja niin kaunis ja hieno.

OIKARI.

Mielipuoli! (Seisoo liikkumatta).

SIMO (Yrittää nousta).

Armahtakoon meitä taivas! Lapseltamme on sammunut järjen valo!

HETA.

Voi surkeus suuri! Senkö nyt vielä piti tapahtuman, että kurjuuden mitta täytetyksi tulisi!

TIINA.

Älkää valittako! Nuoren paroonin morsian olen. Hänen kerällään menen Suoniityn mäkeen. Kiilloiksi sain koko Korpelan torpan. Tässä isääni hoidan, eikä kukaan uskalla häätää meitä pois — ei kukaan, kuulitteko! (Nauraa).

OIKARI.

Kirous ja kuolema!

HETA.

Voi minun päiviäni! Lapseni on joutunut viettelijän käsiin.

TIINA.

Kavala käärme! Paljon lupasit, etkä mitään täyttänyt. Häätäjät tulivat kumminkin.

OIKARI.

Kurja! Hän on myynyt järkensä kaikkensa!

HETA.

Alatko sinäkin tuomita häntä?

SIMO.

Syy on viettelijän.

HETA.

Syy on nuoren paroonin, joka petollisilla lupauksilla on vietellyt taitamattoman lapsen.

OIKARI.

Syy on mielipuolen. Joka on järjen saanut, pitäköön järkensä. Suurin syy on teidän vaivaisten välittäjäin, jotka ikänne olette ryömineet loassa armoa kerjäten, teidän, jotka pelkäätte elämää ja kuolemaa. Teidän valitustenne vaimentamiseksi hän on myynyt itsensä, myynyt pilkkahinnasta velaksi, jota ei maksettu. Olette kaikin alentuneet pöyhkien pilkaksi. — Kärsikää pilkka! Kärsikää elämän- ja kuolemanpelon tuottamat tuskat! Kärsikää ja valittakaa! Ja tehköön valitus vaivanne tuhat kertaa raskaimmiksi! Minä en kärsi enkä valita kanssanne. — Hyvästi, raukat! Tukehtuu täällä mies. Metsässä on raitista ja vapaata.

(Aikoo lähteä).

TIINA (Heittäytyy Oikarin jalkoihin ja pitelee kiinni hänestä).

Älä yksin mene, Janne! Ota minut mukaasi! Yhdessä menemme synkimmän salon helmaan, havumajan laitamme ja siinä yhdessä asumme. Sinä metsiä kuljet ja minä vartioitsen majaamme käärmeiltä. Yhdessä pieksemme nuorta paroonia, jos hän joskus tulee sinne, tarjoo minulle hienon, valkosen kätensä ja yrittää pahaa tehdä.

OIKARI.

Kirottu! (Riuhtasee itsensä irti ja menee ulos).

TIINA (Nousee lattialta).

Janne, Janne, odota, minä tulen!

HETA (Rientää Tiinaa pitelemään).

Rauhotu, hyvä lapsi! Et sinä mene hänen kanssaan. (Vetää Tiinan mukanaan penkille).

Neljäs kohtaus.

Entiset. Tulokas, Poliisikonstaapeli ja Työnjohtaja tulevat.

TULOKAS.

Koko peto on ihmiseksi tuo Oikari.

POLIISIKONST.

Kiinni olisi sietänyt ottaa ja panna köysiin, mokoma raivopää.

TIINA.

Ulos, roistot, vertajanoovat kissa-ilvekset! Teillä ei ole täällä mitään tekemistä. Jumala ja nuori parooni on meidän puolellamme. Päästäkää minut! Antakaa minun mennä tappelemaan noita petoja vastaan! (Ponnistelee päästäkseen).

HETA.

Katsokaa ja kauhistukaa tekonne julmuutta. Järjen olette riistäneet lapseltamme.

POLIISIKONST.

Tokko tuolla lienee koskaan ollutkaan järkeä.

HETA.

Lapsi on ollut viisas koko ikänsä, sen voi todistaa jokainen, joka on nähnyt hänet ennen tätä päivää. Te ja teidän parooninne olette vieneet häneltä järjen.

TYÖNJOHT.

Millä voitte todistaa puheenne, jos parooni ja me vaadimme teidät edesvastuuseen solvauksesta? Tyttö on hullu, sen kuulemme ja näemme. Mutta minun ymmärtääkseni hänen hulluutensa syynä on Oikari, tuo villitty, joka oli vähällä tehdä meidät kaikki hulluksi.

POLIISIKONST.

Aivan samoin minä ajattelen ja sillä tavalla puhun, jos asia joskus tulee oikeudessa käsiteltäväksi. Tyttö pelkäsi Oikaria niin, että hän piiloutui pöydän taakse, kun Oikari tuli huoneeseen elämöimään.

TULOKAS.

Pelkäsi, että Oikari tappaa hänet. Totta tuo sitten oli joskus luvannut sen tehdä.

HETA.

Olette te pirullisia ihmisiä! Selvän asian vääräksi väännätte ja rikkaan kanssa köyhää sorratte.

TIINA.

Sorratte ja vainootte. (Riistäytyy irti, ottaa loukosta halon ja aikoo lyödä Tulokasta. Tulokas saa halon pois hänen käsistään ja pitelee häntä takaapäin vyötäisistä. Tiina kirkuu).

HETA (Rientää välittämään).

Tappaako aiot sen mielipuolen lapsen!

TYÖNJOHT. (Työntää Hetan pois).

Pitele vaan, Tulokas. Ei suinkaan raivohullua ihmistä valloilleen lasketa, että saamme tehtävämme suorittaa.

POLIISIKONST.

Tehtävämme on suoritettava kiireellä.

TIINA (Ponnistellen).

Auttakaa, hyvät ihmiset!

TULOKAS.

Potki mitäs potkit; kyllä minä takaan että pysyt.

HETA.

Älä rääkkää sitä lasta!

TIINA.

Auta, Janne! Päästä minua nuoren paroonin käsistä! (Puree
Tulokkaan käteen, irrottautuu ja ryntää ulos).

TULOKAS.

Nyt hän lemmon vietävä puri niinkuin susi. Ihan verihaavan repäisi käteeni.

HETA (Lähtee ulos).

Tiina, lapsi raukka, älä mene!

TULOKAS.

Turkanen kun pakottaa! Pitäisi jotain käärettä saada.

TYÖNJOHT.

Ihmisen purema on kipeä ja vaarallinen. Tuosta saat käärettä.
(Antaa nenäliinansa Tulokkaalle).

POLIISIKONST.

Jonkun joukosta täytyy lähteä ottamaan kiinni se mielipuoli, ettei hän pääse vahingoittamaan toisia eikä itseään.

TYÖNJOHT.

Mene sinä, Tulokas.

TULOKAS.

Enkä mene enää hänen pureskeltavakseen.

TYÖNJOHT.

Minä lähden; jääkää te suorittamaan tehtävänne. (Menee).

POLIISIKONST.

Nyt alamme tyhjentää huonetta.

TULOKAS.

Se on tehtävä suurella kiireellä, että tänään vielä saadaan minun tavarani sisälle. Tämä sänkyhän ensin viedään ulos.

POLIISIKONST.

Tämä ensin ja sitten kaikki järjestään. (Vievät ulos kaikki huonekalut, jälelle jää ainoastaan se sänky, jossa Simo lepää päästäen toisinaan pidätetyn, valittavan huokauksen. Tulevat. Työnjohtaja tulee raastaen Tiinaa, joka ponnistelee vastaan).

HETA (Tulee jäljessä).

Älkää repikö sitä lasta.

TYÖNJOHT.

En revi, siivosti pitelen, sen näkevät toisetkin.

TULOKAS.

Näemme sen ja voimme vaadittaessa todistaa.

POLIISIKONST.

Siivosti ja varovasti.

HETA (Astuttuaan huoneeseen).

Voi tätä hävityksen kauhistusta! Tyhjä on pirtti, kuoleva sairas enää loukossa viruu ja onneton mielipuoli on lapseni. (Kaatuu tainnoksiin).

POLIISIKONST.

Tulokas, tuo vettä; akka näkyy menneen tainnoksiin.

TULOKAS.

Lieneekö tuo tainnoksissa; minä luulen, että hänellä on vaan pirut mielessä. (Menee).

TIINA (Ponnistelee työnjohtajan pidellessä, huomaa Hetan).

Joko kuolit, äiti? Kuka sinun tappoi — kruununmiehetkö? (Alkaa itkeä ja valittaa).

TULOKAS (Tuo kipolla vettä).

Tässä on vettä jos tätä tarvitaan. (Poliisikonstaapeli kaataa vettä Hetan päähän ja niskaan. Heta virkoo, nousee istumaan ja katselee ympärilleen, heittäytyy lattiaan ja itkee).

TYÖNJOHT.

Nouskaa tekemään tehtäviänne, emäntä. Tottapa teillä on tiedossa huone, mihin menette, ja ellei ole niin tiedustelkaa. Toimeen vaan nopeasti ja matkalle.

POLIISIKONST.

Meidän täytyy ottaa se hullu tyttö huostaamme.

TYÖNJOHT.

Hän on varmaankin vietävä vaivaistalolle. Ja siellä, ellei missään muualla, saa tuo sairaskin asunnon. Täällä on hevonen, valjastettakoon se heti reen eteen, sairas ukko viedään rekeen, ryysyjä ympärille ja köysillä kiinni, ettei hän putoa reestä kivisellä polulla.

TIINA.

Älkää koskeko sairaaseen, joka kuolinvuoteellaan makaa. Minä tahdon hoitaa häntä kuolemaansa asti. Nuori parooni on niin hyvä ja armollinen. Polku on kivinen. Reki tärähtelee — kaatuu. Auttakaa! Isä, isä!

SIMO (Nousee vuoteelta).

Pedot! Tulkaa ja puhkaiskaa silmäni, ettei tarvitsisi nähdä tätä helvetillistä vaivaa; tehkää kuuroksi korvani, etten kuulisi vaivattujen valitushuutoja; kiskokaa tuskien tuliraudoilla kärvennetty sydän rinnastani; surmatkaa kiduttamatta vaimoni ja lapseni! Rypekää, uikaa syyttömästi vainottujen veressä!

Loppu.

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK LAIN JA OIKEUDEN NIMESSÄ ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg™ License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg

Project Gutenberg is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg’s goals and ensuring that the Project Gutenberg collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 41 Watchung Plaza #516, Montclair NJ 07042, USA, +1 (862) 621-9288. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

- LAIN JA OIKEUDEN NIMESSÄ

- HENKILÖT:

- ENSIMÄINEN NÄYTÖS.

- TOINEN NÄYTÖS.

- THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE